Hvad er det?
En mørkets skabning.
Et mareridt.
Se ikke på den.
Ansigtet. Det er frygteligt.
Hvor kommer det fra?
Meget langt herfra, på en klippe ved verdens ende...
boede en kvinde...
med forfærdelige klør, vinger af bronze...
og en ånde, der stank af forrådnede lig.
Hendes hår var en rede af giftslanger...
der hvislede.
Hendes blik kunne forvandle en til sten.
Hendes navn var Medusa, gorgonen.
Forestil dig, at hun ser væk.
Og derpå vender sig om mod dig.
Ganske langsomt.
Skal vi vende os om og se på dem, søstre?
Drengen, der blev sendt ud for at dræbe hende, kom fra de samme skygger.
Hans fødsel blev forudsagt i en hule, der var lige så mørk som her.
Hans navn var Perseus.
Akrisios, konge af Argos, havde en datter, der hed Danae.
Nu længtes han efter en søn.
Men hvad nu, hvis hans hustru gav ham endnu en datter?
Hvad, hvis han blev fader til en endeløs række døtre?
Kvinder, som ville afstå hans navn og føre fremmede slægter videre?
Savnet efter et drengebarn, en arving, greb hans hjerte...
og han gav utallige ofre til guderne...
skaberne af jorden og himlen og månen, indtil han til sidst...
i desperation, henvendte sig til oraklet.
-Hvem der? -Akrisios. Konge af Argos.
Hvad ønsker kongen at vide?
Det er skammeligt at bede om at vide, hvad der kommer.
Og da kongen af Argos knælede i mørket, var hans mund tør...
og hans hjerte hamrede som tempeldøren for vinden.
Jeg ønsker en søn.
En søn? Der kommer en dreng.
Kongens hjerte bankede hurtigt i mørket.
En søn!
Men ikke din søn, Akrisios, konge af Argos. Din datters søn.
Danae får en dreng, og du vil høre hans latter.
Denne dreng vil en dag dræbe dig.
Han vil dræbe dig.
Hvad?
Han vil dræbe dig.
Lys! Hører du mig? Lys!
Fader? Fader?
Der er intet for os nu.
lngen sønner, ingen latter, ingen glæde.
lntet, udover stilhed og begravelser...
og ting, der kunne være sket.
Fader?
Stakkels pige.
Ja. Det er frygteligt.
Spærret inde for altid i et bronzekammer uden mulighed for flugt.
Der er intet nu...
der er kun mørket og stilheden og en enkelt solstråle i et hjørne af cellen.
Danae lagde alt sit håb i solstrålen...
og hun betragtede den, uge efter uge...
måned efter måned, år efter år.
Lige indtil den dag...
hvor hun overgav sig til lyset...
og det blev til guld.
Ægte guld! Det faldt ned i hendes skød, som hun lå der.
Hvad var det?
Det var Zeus, gudernes hersker.
Hvad var det, han gjorde?
Han opfyldte oraklets ord.
Nå, det er sådan, det foregår.
Åh nej! Et barn! Hvor skrækkeligt!
Var det en dreng? Dræbte han sin bedstefar?
Havde han en giftig rangle eller sådan noget?
Det var en dreng. Perseus.
Født i mørke og i hemmelighed.
En dreng, hvis skæbne ventede ham...
ved verdens ende på en klippe, hvor havet piskede ind.
Jeg kan lugte en mand, søn af en gud.
Søstre, lugt til luften.
Stir ham frem, søstre.
Se på ham med det triste øje.
Årene gik...
og Perseus kendte kun rummet...
sin mors kærlige berøring og hendes historier.
Og dagene, der langsomt passerede.
Hvordan er verden?
lkke som her.
Hvad er det her så?
Et fængsel.
Jeg troede, det var verden.
Da Perseus var seks år gammel...
lavede Danae et sværd til ham...
af træ fra sengen, som hun skærpede på stengulvet.
Da hun lagde det i hans hænder, stod den lille dreng bare der...
med blege, bekymrede øjne.
Man kæmper med det. Man bekæmper uhyrer.
Meget langt herfra, på en klippe ved verdens ende...
boede en kvinde med forfærdelige klør...
vinger af bronze og en ånde, der stank af forrådnede lig.
Hendes hår var en rede af giftslanger...
levende...
og hvislende.
Hendes blik...
kunne forvandle en til sten.
Den svage, blodløse støj var fanget i de stille korridorer...
hvor den lavede ekko og fandt vej ind i den triste konges øre...
hvor den skræmte ham og trak ham ud af kammeret...
og ned igennem korridorerne, hvor latteren for længst var væk...
hvor glæde var forsvundet, den trak ham længere og længere ned...
i paladsets inderste.
Du må ikke slå ham ihjel!
Slå ikke min dreng ihjel!
Luk min datter og hendes søn inde i kisten her.
Smid den ned i havet fra den højeste klippe...
og lad havet mase dem og klipperne kvase dem.
Perseus kunne mærke, at kisten blev løftet, han kunne høre fodtrin på stengulvet...
og mærke, hvordan kisten slingrede, da den blev båret væk...
til et ukendt sted...
og han mærkede den kolde, skarpe, salte luft, som trængte ind i træet.
Han klyngede sig til sin mor. De tav begge.
Han må have været bange.
Forestil dig det! Et pludseligt kast...
hvorpå verden falder endeløst...
et langt fald, hvor de bliver kastet rundt og rundt...
og klamrer sig til hinanden.
Efterfulgt af træet, der rammer vandet...
og vandet, der trænger ind.
Det er jo skrækkeligt.
Druknede de?
De burde være druknet. De drømte, at de druknede.
Men så vågnede de...
og de var der stadig, stadig indespærret i mørket...
men nu bevægede mørket dem fra side til side.
-De gyngede. -De flød!
De flød.
De blev skubbet og trukket af ebbe og flod.
lngen ved, hvor længe det varede.
Dag og nat eksisterede ikke, de flød bare...
de flød ind og ud af søvnen.
lndtil de pludselig...
så et lys, hvorfra vidste de ikke!
Lys! Mere lys end Perseus nogensinde havde set.
Og i lyset var et ansigt. Og det smilede.
Se, hvad havet har bragt os! Se!
Hvad tænker du på, min dreng?
Da jeg var dreng, boede vi i et fængsel.
Jeg husker fængslet.
Der var et smalt vindue. Der var altid stille.
Nogle gange savner jeg mørket.
Jeg savner skyggerne og stilheden.
Mit hus er fuldt af skygger.
Kom og bo hos mig.
Er det din søn?
Han er min søn.
Han hedder Perseus.
Og hvor er hans fader?
Diktys? Er det din søn?
Han har ingen fader.
En dreng har brug for en fader.
Hvad siger du til, at jeg er din fader?
Kunne du tænke dig at bo i et palads, der er fuldt af skygger?
Det kunne nemt gøres.
Jeg behøver blot at tage din mor til hustru.
Lad min mor være!
Hvem er du?
Hans navn er Polydektes. Han er konge over alt på denne ø...
løgner og gårdtyv.
Samler af alle smukke ting.
Hvis jeg ønsker det, tager jeg din moder til hustru.
Jeg vil gifte mig med hende om seks dage. Kom til brylluppet...
hvis du har råd til en gave til bruden.
Er det en skattekiste, Perseus?
Bring mig din vægt i guldmønter, Perseus.
Bring mig din egetræskiste fuld af guldmønter.
Jeg har ikke noget guld. Kisten er tom.
Jamen dog.
Hvad kan man gøre?
Meget langt herfra...
på en klippe ved verdens ende, bor en kvinde...
hvis hår er en rede med giftslanger.
Hendes blik kunne forvandle en til sten.
Jeg vil give dig noget, der er bedre end guld.
Jeg vil give dig gorgonens hoved.
Vil du virkelig bringe mig gorgonens hoved?
Fabelagtigt.
Hvilken fabelagtig bryllupsgave.
Det gør jeg. Jeg bringer dig Medusa...
og brylluppet vil ikke finde sted.
Nogen sagde mit navn!
Søstre, vi må holde vagt.
Se mod øst!
Og således skete det, at Perseus, halvt barn, halvt gud...
blot havde fem dage og fem nætter...
til at tilvejebringe gorgonens afskårne hoved...
besat med slanger, det frysende blik...
for at afværge moderens giftermål...
med tyrannen Polydektes, kongen af Seriphos.
Jeg ved ikke, hvem jeg hader mest, Polydektes eller gorgonen.
Stakkels Danae, måtte hun gifte sig med ham?
Stakkels Perseus.
Hvordan kunne han bringe gorgonens hoved til Polydektes?
Eksisterede uhyret virkelig?
Hvor lå denne ø på kanten af verden...
hinsides havet, nætterne og nordenvinden?
Han spildte en hel dag ved kysten...
hvor han stirrede ud i den røde nat.
Hvad skete der så?
Guderne hjalp ham.
Husk, han var jo søn af Zeus.
Athene, Zeus' datter, og Hermes, sendebudet...
fandt ham. De gav ham et sværd...
et rigtigt sværd, og et skinnende bronzeskjold.
-Og Athene... -Hun var altså hans søster?
Hun var hans halvsøster.
De advarede ham om aldrig at se gorgonen i øjnene...
men i stedet spejle hendes blik i skjoldet.
Hun sagde til ham: Gå til Graierne, gorgonens søstre.
De ved, hvor hun er.
Efter en rum tid fandt Perseus Graierne...
tre kællinger, som kun havde ét øje og én tand til sammen.
Gorgonens søstre.
Zeus, gudernes fader, stormens hersker...
skyernes vogter, giv mig en sekser!
Giv hende en toer!
Giv hende ingenting, Zeus!
Hvem der?
En rejsende. Og jeg har øjet!
Giv mig det!
lkke før I fortæller mig, hvor jeg finder gorgonen.
Giv mig øjet! Jeg skal nok sige det. Mig!
Graierne skreg, spyttede og brugte klør for at forråde deres søster.
Men Perseus ville ikke give øjet tilbage...
før han vidste alt.
Jeg fortæller alt. Giv det til mig.
Jeg fortæller alt. Alt!
Gå til Styx' nymfer.
De har en hue, der gør dig usynlig, og vingesko, der kan bære dig.
Jeg ved, hvor de er!
Her er dit øje! Forrædere.
Jeg har det! Jeg har det!
Gå, fremmede, gå til nymferne...
tag alle dine våben, gør dig selv usynlig.
Det vil ikke hjælpe dig.
Min søster vil fryse åndedraget i din hals!
Han kommer, søster! Han kommer!
Han kommer, kære søstre.
Jeg kan lugte ham i brisen.
Han kommer til mig!
Er det den? Usynlighedshuen. Pæn.
Det er hundeskind.
Jeg tror dig ikke!
Er huen af hundeskind?
Det er afskyeligt.
-Jamen det er det. -Ad!
Han fik tre ting af nymferne fra Styx...
der var lige så smukke i deres sorte sø, som Graierne var afskyelige...
usynlighedshuen...
en læderpose, hvori han kunne bære gorgonens hoved...
og vingesko, så han kunne flyve.
Man siger, at han fløj så langt...
at han kom til det sted, hvor titanen Atlas stod...
hvis straf det var at bære himmelen på sine skuldre.
Han råbte til den triste kæmpe.
Men hans stemme var svag.
Medusa!
Gorgonen Medusa! Hvor kan jeg finde hende?
Er det en mand?
Alle lyde er så svage.
l taler så meget om jeres skæbne.
Jeg er træt af at bære himmelens vægt.
Men hvis jeg slipper, falder himmelhvælvingen på jeres hoveder.
Jeg søger gorgonen Medusa...
hvis blik forvandler en til sten.
Gorgonen?
Gorgonen sidder på en klippe ved verdens ende.
Jeg drømmer, at hun kommer forbi, og at hendes blik forvandler mig til sten.
lkke mere vægt.
Kom nærmere.
Kom nærmere! Kom nærmere!
Ventede hun? Hun ventede på ham, ikke?
-Jo, hun ventede. -Stop.
Han lander på øen. Forestil dig det!
Han går iblandt statuer, blandt mennesker som gorgonen har frosset til sten.
Han bærer sin hue, og han griber hårdt om sit sværd...
men ingen af delene lader til at hjælpe ham.
Han er usynlig, men han er vis på, hun kan se ham.
Hun kan lugte ham!
Han er bange, utrolig bange.
Han er her, søstre. Han er kommet.
Manden, som søger os, er her. Vågn op, søstre, vågn op.
Hvorfor viser du dig ikke, fremmede?
Er du bange?
Hvor er du? Jeg kan ikke se dig.
Han vil se hende, han vil vende sig om.
Stemmen frister ham til at vende sig om.
Hun kan ikke se ham, men hendes stemme fortryller ham.
Han er usynlig, men hvis han ser på hende, er han fortabt.
Jeg kan godt lide, at man ser på mig.
Jeg kan også godt lide at se.
Hvor er du?
Se ind i mine øjne. Der er en verden i mine øjne.
Hvor er du, fremmede?
Hvorfor ser du ikke på mig?
Jeg kan godt lide, at man ser på mig.
Kan du se mig?
Medusa!
Søster!
Hvor er han? Dræb ham!
Han gjorde det! Han gjorde det!
Hvem er de andre gorgoner?
Du har aldrig sagt, at der var tre gorgoner.
Hvis jeg fortalte hele historien, ville dit hoved sprænges.
Der er kun én historie. Der er grene, rum, som stedet her...
rum, korridorer, blindgyder.
Hvad med de minutter, hvor hans mor ventede...
minutterne, der forsvandt, hvad skete der med dem?
Eller Diktys, hans familie ødelagt af en pludselig indskydelse?
Eller den angstfyldte kong Akrisios, hvis søvn er uregelmæssig...
og som ikke kan glemme oraklets ord?
Ja, gorgonen havde søstre.
Ja, Perseus forvandlede den triste kæmpe Atlas til sten.
-Jeg kan ikke sige... -Vent nu lige lidt.
Forvandlede han Atlas til sten?
Han fløj forbi Atlas, fik medlidenhed med kæmpen...
viste ham det triste øje...
og lod ham sove bjergets lange søvn.
Atlas! Atlas!
Jeg glemte det ikke.
Derpå fløj han hjem, med gorgonens hoved i hænderne...
og sværdet viste ham vejen.
Måske kommer han for sent.
Måske er hans moder blevet ført til paladset.
Måske har Polydektes allerede giftet sig med hende.
Hvem er det?
Kan du ikke kende mig, Polydektes?
Perseus!
Lad hende gå.
Jeg bringer en gave til brylluppet.
Vil du ikke se den?
Har du bragt mig gorgonens hoved?
Ja.
Kære venner...
drengen har været ved verdens ende...
og er vendt tilbage med Medusas hoved.
Jeg råder jer til at gå.
Et blik... Er det korrekt, dreng?
Et blik og vi er alle forvandlet til sten!
Det er rigtigt.
Min kære, vi må nok vise vor sande kulør.
Er der andre her, der er skræmt af en historie?
Et barns mareridt?
Gorgonen?
Krystere!
Vil ingen blive hos mig?
Han lyver!
Det er en drøm.
Kom her, dreng.
Sæt dig ned.
Spis sammen med mig.
Jeg drømte om mørket.
Jeg drømte om lyset.
Jeg drømte, jeg var konge.
Jeg drømte, at jeg var søn af en gud.
Jeg drømte, at dine lemmer blev tunge, og at dit blod blev til sand.
Og jeg drømte, at du råbte.
Han forvandlede ham til sten. Godt!
Så oraklet tog fejl?
Hvad?
Akrisios.
Oraklet sagde, at Perseus ville slå sin bedstefar ihjel...
men det gjorde han ikke.
Jeg bad engang oraklet om råd.
Spørg ikke.
Man får aldrig det at vide, som man håber.
Da Danae fortalte Perseus om hans fødsel og om oraklet...
fik Perseus medlidenhed med Akrisios.
Han besluttede at tage tilbage til Argos...
og love sin bedstefar, at han ikke ville skade ham.
Godt.
Men hvad kan forhindre en ulykke?
Efter at have stået i 1 .000 år...
kunne taget her pludselig opgive ånden og falde ned over os.
Hvad?
Hvad er det? Et tilfælde? Skæbnen?
Guderne, der leger? Sådan skete det for Perseus og Akrisios.
Den gamle konge hørte om Perseus' dåd...
flygtede fra Argos og gemte sig for ham i de smalle gader i Larissa.
Perseus rejste i langsomt tempo til Argos, og han stoppede undervejs.
Der var en konkurrence i Larissa. Han valgte at deltage. Han kastede diskosen hårdt.
Forbi alle de andre. Han kastede den op i himlen.
Pas på!
Akrisios, angstfyldt, stod i mængden.
Diskosen udvalgte ham ved hjælp af oraklet...
fandt den ham og slog ham ihjel.
Så oraklet talte sandt. Det er forfærdeligt.
Ja, orakler er sande.
Historier er sande.
Der er uhyrer ved verdens ende.
Der er blikke, der kan dræbe, og hvem har ikke været forstenet af frygt?
Spørg Athene, Zeus' krigerdatter...
væver og skaber af edderkopper.
Hun vil fortælle dig de ting, jeg ikke kan.
Hun vil synge helten Perseus' pris...
han, som slog gorgonen, han, som var fader til Argiverne.